Jeg lager denne filmen fordi…
Hvilken vei skal jeg se?
- Her. - Ok.
Jeg lager denne filmen fordi...
Jeg har 25 år med opptak og bilder av mitt og Cartoons
liv og alt vi har...
Vent, la meg se.
NETFLIX PRESENTERER
Ikke tatovert av Cartoon, ikke tatovert.
Ikke fotografert av Estevan, svak fotograf.
Historien om Estevan er den om Cartoon.
Vet du om Toon, vet du om Stev.
De er LA.
Hovedrepresentanter for Los Angeles-kulturen.
Som pionerene.
Ikke bare pionerer, de er historikere.
Fortellere, bildeskapere, kronikerne...
Snakker man om tatovører i LA nevner man Mister Cartoon.
Ingen lager kunst som Cartoon.
Ser man en Mister Cartoon-tatovering, vet man at det er hans.
Alle kjenner Mister Cartoon.
Hiphop-tatovøren.
Tatovert av Toon, det er en slags respekt.
Cartoon, baby.
- Cartoon, kompis. - Cartoon.
Den verdensberømte Cartoon.
Estevan var der for alt Cartoon gjorde.
Estevan gir en ekthet uten sammenligning.
Å fotografere gjengmedlemmer...
Å fange hele kulturen.
Lowrider-kultur, tatoveringskultur, bilder fra Skid Row...
Etterlate seg biter av historie.
Disse vatos viser at man kan, hvis man gjør det riktig.
De er stolte av det.
De banet vei for mange.
Uten å innrømme det.
Vi kunne ikke gjort det uten de to.
Det handler om mot. Vær tro mot den du er, mange er redde for å være seg selv.
Det er en av grunnene til at de lykkes.
De mener det de sier, og de sier det de mener.
Dette er vår greie, og vi vil dele det med verden.
LA er globalisert.
De har gått sammen, vært ustoppelige siden.
I en chicano-meksikansk familie er troen på Gud vanlig.
Jeg ble oppdratt katolsk.
I ung alder ble jeg fortalt at jeg var begavet.
Jeg var velsignet.
Jeg har en gave fra Gud.
Og når du gjentar det for et barn, igjen og igjen, hver dag,
vil de tro det.
Når mor ba meg om å rydde rommet og re opp senga...
TATOVØR
...sa jeg: "Jeg har Guds gave. Jeg rer ikke opp senga."
For meg er jobb lykke. Ja, jeg elsker å jobbe.
Jeg elsker fotografering, og filming.
Når du sier jobb, betyr det at du gjør noe og får betalt.
Som betyr at jeg kan betale regninger og fortsette fremover.
Jeg er ikke den beste faren eller den beste mannen,
men jeg er en god arbeider, en god fotograf
og en ganske god venn.
Ingen kan ta meg på noe. Kan de det, er de løgnaktige jævler.
Hvis du fokuserer, kan du se ting.
Tilby talentet ditt. Du kan reise verden rundt, til Europa og sånn.
Vi har vært over hele verden.
Du kan kjøpe hus.
KULTUR
Kunst var som en besettelse.
Jeg ville se ting. Jeg ville se en filmplakat
eller noe som fikk meg til å ville tegne
og jeg fikk en slags angst
som jeg måtte tegne. Jeg måtte tegne hver dag og få det ut.
Han var ung, veldig ung, rundt fire.
På den tiden tegnet han nesebor, negler, øreflipper...
...ting som barn tegnet med strekfigurer, han tegnet
svært kompliserte ting.
Han var mitt første barn, så jeg trodde jeg var den beste moren
fordi han var så flink.
Moren hans sa: "Du er best. Du er fantastisk.
Du er verdens beste kunstner. Du vil bli fantastisk."
Og på et tidspunkt tror man det.
Da jeg var liten, møtte faren min en fyr i køen i banken.
Han sa: "Jeg gjør karate. Jeg har en karate-bedrift."
Pappa kommer hjem og sier: "Gode nyheter.
Du skal trene kampsport."
Jeg svarte: "Jeg vil ikke."
- Han sa: "Jo!" - "Jeg betaler for det,
du skal."
Da han begynte, var han veldig sjenert,
snakket ikke med noen, men kanskje et år etter karate
vil jeg si at han var så selvsikker at han gikk rett opp.
Å gå på karateskolen introduserte meg for candylakkeringens verden,
for skolens stormester er også en spesialbillakkerer.
Så jeg lærte alt sammen, veggmaleriene, candylakkeringen,
respekt, livets flyt.
Alt gikk på en måte i sirkel.
Det er sjukt.
Jeg er Estevan Oriol, fotograf og regissør oppvokst i LA.
Jeg ble født i Santa Monica på St. John's Hospital.
Du har Estevan, denne høye cholo-fyren, de færreste vet at han er halvt italiensk.
Mamma og pappa var gift til jeg var rundt tre,
de skilte seg, og det var meg og moren min.
Jeg syns moren min var flott.
Vi vokste opp på trygd, matkuponger og MediCal,
men hun gjorde sitt beste for mitt beste.
Barn av blandet etnisitet vokser opp litt forvirrede:
"Er jeg det eller det?" Og på et tidspunkt må du bare velge.
Han valgte latino-siden. Jeg visste det ikke før år senere.
Faren min var en slags hippie.
Han brydde seg ikke om å ha en fin bil og sånn.
Det presset meg til å strebe etter mer.
Det var det som drev meg.
Etter videregående jobbet jeg på en snackbar, på fiskebåter,
supermarkeder, bud…
...jeg hadde alltid en, to, tre jobber.
På den tiden på 80-tallet handlet det om hvor du passet inn i hiphop.
Var du en breaker?
Var du en rapper?
Var du en locker eller en grafittikunstner?
Og jeg elsket breakdance og alt det der,
men hang ikke med. Jeg kan tegne.
Cartoon hadde alltid en tusj
eller en boks spraymaling med seg.
Uansett hvor vi var, tegnet han.
Jeg var hiphop. Jeg hadde en B-Boy-side ved meg,
som var bombing, 3D, fade...
Før den Cartoon han er kjent som i dag,
var han en fantastisk graffitikunstner.
Han var fra et crew kalt WCA
som var legendarisk, han var jævlig flink.
Vi går tilbake til sent 80-tall, og han var Flame på den tiden.
Jeg trodde jeg kjente alle, men sa: "Hvem faen er dette?"
Han hadde en unik stil og var annerledes.
Han slo til og stakk. Jeg så en vegg,
og neste dag sa jeg: "Hvor kom dette fra? Hvem laget det?"
Jeg tegnet graffiti overalt jeg var.
Det ga meg et rush. Man kan havne i fengsel for sånt.
GRAFITTI ER EN FORBRYTELSE
ER BARNET DITT EN GRAFITTIVANDAL?
GRAFFITI IKKE LEK MED DRITTEN!
Han signerte med "Flame" .
NONSTOP KUNST
Han var faktisk kjent for å gjøre det.
Det var noe annerledes ved ham.
Vi tenkte at han en dag
skulle gjøre noe, bli noe.
Han skulle bli noe i livet.
Akkurat som et kunstverk der inne,
vi var veldig stolte da det kom ut i avisen.
Jeg lette bare etter uttrykket mitt.
Som føltes bra og ekte for meg.
Jeg gikk på LA Trade Tech for å lære grafikk, og å forstå bokstaver.
Bokstaver har en tyngde ved seg.
Da jeg gikk på skolen, visste alle ungene hvor fengslene var.
Noen av dem fikk brev fra familiemedlemmer
og jeg så på konvolutten, så disse sjuke konvoluttene i Pinta-stil,
og tenkte: "Hvis jeg kan kombinere den stilen
med graffiti-stilen bombing, sette dem sammen..."
Og stilen min ble født.
Da jeg ble 19, flyttet jeg til Hollywood.
Sunset Boulevard sydet, Whiskey Roxy, hiphop var nytt.
Akkurat det stedet var fantastisk
og jeg jobbet på nattklubber for ekstra penger.
Og der møtte jeg alle LA-bandene,
Ice-T og Rhyme Syndicate, Red Hot Chili Peppers,
Boo-Yaa T.R.I.B.E., Everlast fra House of Pain...
Der traff jeg Muggs
og han tok meg med til kvartalet på Cypress Ave.
Og der møtte jeg B-Real og Sen.
Dette her er SP 1200.
Dette er trommemaskinen vi brukte på alle House of Pain-platene.
Men jeg laget sampelen til "Jump Around".
En hornblåser kom i studio, spilte horn.
Jeg la det inn her.
Så detunet jeg det. Detuning gir det en slags krønsj.
Det sprer det litt ut. Derfor er lyden unik.
Første gang jeg møtte Estevan, var han dørvakt på Second Street...
...i lille Tokyo. Viste meg alltid kjærlighet og slapp meg inn.
Det er Steve-O, kort for Steve Oriol,
bytt til Scan.
Scan var Scandalous.
Etter at vi begynte med musikk og innså
at vi skulle på turné,
sa Muggs: "Jeg vet ikke hvem som bør være turnéleder."
Hvem er ansvarlig og ordentlig nok?
"Hvem?"
Jeg spurte Scan og så...
...ble han turnéleder.
Det var det.
Da startet de verdensomspennende eskapadene.
Først visste ikke folk at House of Pain var hvite.
Folk sa: "Hva faen? Hvem er disse hvite gutta her?"
Og så hørte de…
Og hele den jævla klubben gikk amok og mistet vettet.
Derfra tok det bare av.
Jeg var med bandet i musikkvideoene deres, som "Shamrocks and Shenanigans."
Når jeg ikke var i LA, var jeg på turné med House of Pain.
Faren min var fotograf,
han syntes at jeg levde et kult liv, så...
Dette er mitt første kamera som min far gav meg.
Det er dette jeg snakker om når folk sier:
"Hvordan begynte du med fotografering?"
Vi dro på disse korte, fucka promoturene,
og han tok alltid bilder.
Jeg forsto at jeg ville bli kunstner
da det var tid for en ekte jobb.
Da jeg var omtrent 17 år gammel airbrushet jeg t-skjorter,
og da visste jeg at jeg kunne leve av det.
Jeg malte bilder av folks biler, satte det på en t-skjorte
og satte navnet over.
Jeg begynte å jobbe med en gang.
Cartoon's Customs ble født.
En slags forberedelse på å tatovere.
Scandalous har kameraet. Japan, det er sånn vi gjør det.
Kylling og suppe,
og jeg tar spinat og smør.
Når man er på veien, kan ting bli stressende.
Man trenger en som kjenner personlighetene
og hva som vil holde alt rolig hele tiden.
Hver dag var et nytt eventyr, ny by, nytt land, nye show.
Det var rått å kunne henge med gutta.
Han var ikke fotografen Estevan Oriol ennå. Han var fan.
De tok kompisen.
Cypress Hill solgte ikke bare sjuke album, et platina-album,
de var en respektert hiphop-gruppe.
B-Real var en av de kuleste MC-ene i verden på den tiden.
Se på utsikten, jævler.
OMKLEDNINGSROM
Jeg ser jævla bra ut.
Ikke spør om jeg er klar, jeg er alltid klar, din jævel.
Faen. Det var et bra treff.
Muggs hadde bedt Estevan jobbe med House of Pain-gutta,
og så kom han for å jobbe med oss, Cypress Hill.
Første show med oss var Woodstock 1994.
B-Real hopper av scenen og inn i mengden.
Jeg må dra ham ut, og tar samtidig bilder.
Det var faen meg galskap.
Estevan hadde mange ulike roller,
han var turnéleder, fotograf og videograf.
Ja, de er alle mine.
Kjør på.
Det var sånn det var, vi jobbet alle tett sammen,
alle gjorde flere ting
for å få gjort alt vi trengte
og Estevan dekket mange baser,
var samtidig vår familie og venn
og fylte alle roller som måtte fylles.
Hva skjer? Dette er Scandalous.
Trenger du noe, har jeg det du vil ha.
Jævla stort utvalg!
Hører du meg? Vi er her i Cleveland,
moder Jord tar helt av.
Estevan leverte, og mange av de flotte opptakene vi nå har
av tidlig Cypress Hill, kom fra Estevan Oriol.
Jeg har alltid Steve-O i bakhodet, han sier alltid ting som: "Jeg er her."
Jeg tror han sier:
"Ikke vær redd, jeg gjør mitt."
Greit, vi er fortsatt på vei.
Den verste landsbygda jeg har sett.
- Hva kan vi gjøre? - Vi må dit før dere.
Forbanna dritt.
Hva faen sa han?
- Vi må bak scenen. - Si det.
- Ikke den veien. - Den er for liten.
- Vi må bak scenen. - Har du pass?
Dette er passet vårt: Cypress Hill.
- Cypress Hill! Greit. - Ja.
Vi klarte det.
Jeg er på turné med Beastie Boys, No Doubt, The Fugees, Limp Bizkit,
Erykah Badu og alle disse andre bandene,
og jeg er den eneste der med kamera.
Du går fra ingenting
til å se tusenvis gå fra vettet
til sangen dere spiller,
og du tenker: "Faen, mann!"
Det var da jeg syntes
at alt dette måtte fotograferes.
Sør-California, din jævel!
Jeg begynte å tilby bildene mine til bladene,
så musikkblader begynte å publisere bildene mine.
Yo, kom igjen, kompis. En, to, tre, chickity-bom-bang.
Estevan... Den jævelen var alt, skjønner du?
Han bar mange hatter.
Da jeg møtte ham, var jeg rundt 14-15 år gammel.
Jeg var i The Whooliganz. Jeg var rapper.
Jeg og Scotty. Scotty Caan.
Vi hadde laget en plate med B-Real, så de tok oss med på turné
for å promotere plata som ikke var ute enda.
Så jeg er en 16-åring i den situasjonen
med lite annet å gjøre enn å være i live en time.
Ellers var det å sjekke jenter, røyke, drikke og henge med idoler.
Jeg representerer ikke en aldersgruppe, jeg representerer hiphop.
Han køddet med et kamera da.
Alchemist køddet med beats da.
- Kan vi si faen? - Ja.
Snakker man om den tiden, er det umulig å ikke banne.
Man må huske Soul Assassins, i -93.
Cypress Hill, House of Pain, de var på topp.
Du hadde Dre og Snoop ellers, men bortsett fra det,
var dette det største som foregikk.
Det var Soul Assassins. Vi var toppen.
Jeg møtte Estevan Oriol for mer enn 25 år siden.
Det var rart for en 16-åring å gå på konsert
med The Whooliganz som åpnet for House of Pain
og Cypress Hill på høyden av karrieren.
Vi var bak scenen, og de stoppet nesten hele konserten
fordi en som het Estevan slo til bootleggerne.
De tok kunsten din fra avisen og laget en skjorte.
En time før showet... Alle gutta ville ta på seg hetter
og gå gjennom parkeringsplassen
og sitte ved hengerne og bare høre...
- Pokker! - Gutter ble slått rett ut.
Jeg vil ikke nevne navn.
Nevne navn.
Muggs, Estevan.
En jævel sa noe,
så jeg slo ham i trynet.
Stakkars fyr.
Det var da jeg møtte Estevan Oriol.
Han banket en bootlegger i San Francisco under en Soul Assassins-konsert.
Da jeg traff Steve-O, var han turnéleder...
Alltid en klovn.
...slash-fotograf-slash-DJ.
Fra platina-albumet Temples of Boom, her er Cypress Hill!
Noen ganger, tror jeg, kan han ha stilt opp
som medlem av Cypress Hill i intervjuer.
Du kan ikke klandre oss alle for disse gruppene.
Det er en kontrovers som vil fortsette.
- Takk for at dere kom. - Takk.
Dette er Cypress Hill og nå tilbake til New York.
Jeg tror alt endret seg da jeg laget mitt første albumcover.
Det var opptøyene i 1992.
Det er ikke et protestbudskap, men gjengbrutalitet.
Dommen ble lest og alle i gatene ble ville.
Ting skjedde bare.
Svarte og meksikanere begynte å se på hverandre og kommunisere.
Som en familie.
Det likte de ikke.
Jeg husker den dagen da jeg kjørte på motorvei 110 til Hollywood,
og så flammene langs sidene av 110.
Men det skapte et forhold fra 1992 til nå...
...som aldri kan brytes.
Men så sprøtt som det var at alt brant
og uretten mot Rodney King,
og "Fuck the police" og alt,
kjørte jeg og Kid Frost-albumet jeg hadde tegnet
ble blåst opp på en tavle for Virgin Records.
Nå er jeg i musikkbransjen og spiller ikke engang gitar.
Bak meg er der jeg og Cartoon møttes første gang.
Den kvelden leide de ut toppetasjen
til Penthouse Players' albumslippfest.
Min venn Donnie Charles og jeg dro dit sammen.
Akkurat da vi kom inn, så vi Cartoon og han sa: "Hei...
Kom her, jeg vil introdusere dere for kompisen min som også er meksikaner.
Begge er i musikkbransjen,
han laget albumcoveret til Penthouse Players.
Dere kan henge her, jeg tar meg en runde."
E påvirket livet mitt fordi jeg fant noen som var på samme oppdrag som jeg var.
Kunstnerisk, vennskapsmessig…
Jeg husker at han fortalte, "mor",
"Jeg har møtt en som tenker på samme måte som jeg gjør."
Første gang jeg traff Cartoon var trolig tidlig i -94.
Hvis jeg husker riktig,
var det hos Muggs i Hollywood Hills.
De satt i en Impala fra -64.
En kompiskomedie.
Abbott og Costello, disse to jævlene var ustanselige.
For oss visste de hvordan.
I starten var det tøft for oss,
og jo mer vi var sammen, jo mer begynte vi å bygge på idéer
om ting vi kunne gjøre for å tjene lovlige penger.
Sjekkdansen. La oss se strippersjekken...
På den tiden...
...var det ingen Estevan uten Cartoon.
Cartoon henger med Soul Assassins, han er det visuelle.
Vi så talentet i ham, vi trodde på ham.
Inn med deg.
Kom deg inn, jævel.
Seriøst?
Skru av kameraet.
Hvor er vi?
Vi er på en ferge nå.
Klokka 8:00 om morgenen.
Bare trøtt.
Alt turnélivet.
Jeg tror det var det som formet oss til å kunne ha ulike forhold.
Å bare leve det livet.
- Jøss. - Hva synes du om det?
- Ser sprøtt ut? - La oss ta litt og smake.
Da Cartoon først kom, begynte han å gjøre alt.
Han var utrolig begavet.
Jeg laget scenografien.
Gjort.
Kunst som hadde jeg tegnet inspirerte til en enorm oppblåsbar dukke
av en konge på en trone.
Så gangster som overhodet mulig.
Hadde ikke begynt å tatovere, hadde ingen tatoveringer.
Senere begynte jeg å henge
i profesjonelle tatoveringsstudioer som…
...lukten av den grønne såpen, energien i butikken trakk meg inn.
Livet mitt vil gå en annen retning.
Det står "NFK". Det står for "no fat chicks."
Det er lenge siden.
Jeg lagde en tatoveringsmaskin...
...til Cartoon, og han begynte å tatovere meg.
Selv om jeg var flink til å tegne på papir
og kunne lage graffiti, airbrush,
var hud en helt annen verden.
Overgangen fra tegning til tatoveringsbransjen sjokkerte alle.
Jeg husker ikke helt overgangen hans,
men jeg husker de første tatoveringene, og tenkte det var over.
Cartoon kom og endret spillet.
Fra å spraye på metallet til "Gi meg den jævla pistolen,"
han hadde et naturtalent.
I starten kom han med alle kundene.
Bare se alle disse folka og alle disse bandene...
Jeg så tatoveringene deres, og tenkte: "Faen, mann,
den tatoveringen ser ikke ut."
Han møtte dem på en konsert og sa: "Dere liker tatoveringer?"
"Det er en fin tatovering.
Ikke tatovert av Cartoon? Han gav meg denne."
Jeg viste dem mine, og de var nye.
De fleste av gutta sa: "Så tøft."
"Hvem lagde den?" "Cartoon."
Han har med utstyr, og kan tatovere deg.
Det var sånn jeg fikk alle klientene mine. De store.
Det er så mye som skjer med dem.
De er svært ambisiøse, kreative...
Du vil ha samme stil, men litt mer symmetrisk.
...svært morsomme å være med,
til tider drittsekker.
Hei, Paul, vi er klare til å bli jødiske
og få rett.
Jeg vet at Toon dro på Anger Management-turnéen til Europa.
Alle hang sammen.
- Anger Management-turnéen, turnéen sin. - Pokker!
Vi gjorde disse europeiske festivalene, med tilgang til alle disse bandene.
All-accesspass.
Whookid er anklaget for å ha forsøkt å bestikke en prostituert
med en kassett og to billetter.
Ro i salen!
Har du eller har du ikke betalt for fitte?
Jeg betalte for underholdning.
Han er proff.
Det ble vilt, han tatoverte på Europa-turnéen.
Amsterdam.
Jeg kom til Europa for å bli med Cypress Hill.
Faktisk er dette Cartoon-turnéen, med 50 Cent.
Jeg må ville ha en tatovering.
- Eminem. - Cartoon, kompis. Dere har ikke råd.
- Xzibit. - Jævla ekstase.
- Cypress Hill. - Det er ikke lett, men noen må gjøre det.
Hvorfor ikke du?
Tatoveringskundene mine
går sammen og arrangerer en slags konsert.
Det var ganske kult fordi han av og til gjorde det bak scenen.
Du blir med oss i morgen?
Jeg kommer klokka 15:00. 14:00... Nei, 13:00.
Jeg var Proof før, men dette virkelig... Jøss!
Jeg er virkelig Proof nå. Skjønner du?
Jævler kjeder seg, så når man har en tatoveringspistol gående...
og du er i Tyskland et sted,
blir du værende der.
Han har et nytt offer.
Han burde ha tatt et klassebilde med alle blekkofrene på denne turnéen.
Han tatoverte Bizarre fra D12.
Magen hans. Jeg husker det.
Jeg så på at han gjorde det. Han hadde mye plass.
Han hadde mye plass der. Det var vilt.
Hei, hvis du er rapper, og ikke er tatovert av Cartoon,
da lever du ikke.
Jeg var den fyren i bransjen,
og folk kom på grunn av arbeidet mitt.
Jeg var omringet av talent.
LIVETS STORMESTER
GLIR INN I MØRKET
Tjuefem år gammel, og fortsatt pen.
Ja, hele dagen. Skjønner du?
Hei!
Er det noe sted å spise?
- Terminal to. - Hva?
Terminal to.
Hvordan kommer man seg dit?
- Hvor skulle jeg snu? - Den grønne rampen.
New York City.
- Trenger du den? - Nei.
Kom igjen.
Plutselig ringte alle Cartoon.
Han var den beste. De fløy ham inn.
På det tidspunktet tatoverte alle seg.
La oss bestille en pizzapai.
Skjønner du, Gang Starr?
Det betyr at det er meg og jævla Primo.
Ok? DJ Premier.
Jeg tar kun skikkelige greier.
Så ekte greier, Mister Cartoon.
Dette er kult. Stilig!
Han har skapt et mesterverk.
Avslørt?
Jeg skal la hele røykeuvanen min ligge igjen i New York,
hvor jeg fant den.
Trodde du fant den i Tokyo.
Ja, men...
Jeg kan ikke slutte der, jeg er her.
Cartoon, kompis.
Det er sånn vi gjør det.
Og det du har med Estevan...
De ber deg holde kjeft, og du holder kjeft.
...sinnssyk narkoman, alkoholiker.
Han festet ræva av seg.
Jeg eksperimenterte med alle mulige typer dop:
PCP, kokain, sopp, syre, ekstasy, MDMA...
Jeg våknet med de verste krampene i beina og...
Det var for mye.
Vi så på hverandre og sa: "Vi må gå til neste nivå."
Og for å gå til neste nivå, måtte han legge...
stoffene bak seg.
Han ble nykter og sponsor for utallige folk i årevis.
Da han ble nykter, så jeg dominansen sette inn.
De vokste det imperiet, Soul Assassin Studios.
Plutselig...
Jeg kan fortelle hele historien nå.
Første gangen jeg dro til SA Studios,
lowriders,
felger, kunsten på veggen,
jeg var som et barn i godteributikken.
Det var som en chicano... Som en leir, som en klubb.
Disse karene er som cholo Da Vincis.
Jeg hadde aldri møtt dem, om jeg ikke hadde lykkes.
Enig. Greit.
Jeg husker at jeg gikk inn og sa: "Pokker, dere klarte det."
Fordi det var jævla utrolig.
Du er i sentrum. Du er midt i.
Skid Row er der. Det stedet var fantastisk. Jeg elsket det.
Det burde ha vært et turnémuseum,
folk må se det.
Da vi flyttet hit, var dette en forlengelse av Skid Row.
Det var her de hjemløse pleide å bo, folk på dop eller psykisk syke,
det var slik dette området var før...
Ser du det? Flott.
Kunstavdelingen var de to vinduene, vi hadde et lite utstillingsrom her.
Vi hadde alle bilene våre plassert bak vinduene.
På innsiden av de doble dørene var Cartoons Skid Row Tattoo.
SA Studios, det var en herlig tid. Som et gjemmested.
Dere ga oss omvisning og viste oss masse greier.
Det var som en vill lekeplass.
Shalom.
Jeg har en bra tatovering til dere her.
Ja, Jew Unit i praksis, skjønner?
Disse to karene med barberte hoder dekket av tatoveringer,
og så går du til kontoret deres og de har egne Nikes.
De har egne Vans.
Og Estevan sitter der og rommet hans er et kaos
og han har en liten pistol på bordet.
Motorsykler... Det var verdens sjukeste studio.
Jeg hadde ikke sett maken.
Jeg er grønn av misunnelse.
Da jeg gikk ut så jeg Too Short, og så Darlene,
Ice Ts eks-kone, ikke sant?
Jeg så 50 der. Jeg så Dre, Snoop,
hver dag kom noen andre innom.
Jeg så henne gå inn, og tenkte: "Dette må være stedet."
Skjønner du?
Jeg så Eminem der borte.
Han tatoverte meg der.
Jeg tror jeg så Kim Kardashian der.
Dro og gjorde en fotoshoot med henne.
Har du stedet enda?
Selve bygningen virket litt farlig.
- Nå blir det bråk. - Jeg er sikker på at den er farlig,
men siden du har stedet ditt der, ble det...
Det var som et tilfluktssted eller noe.
De tok vare på de hjemløse rundt der,
og det var derfor ingen køddet med den bygningen.
Kjør til siden, mot veggen og la meg se ID og sykkelen din.
Her er ID-en min, pungen min og ta meg i ræva.
Det virket som vi kunne eksistere i flere verdener, skjønner du?
Til lunsj var vi i sentrum
og tullet med en sprø hjemløs fyr i teltet hans,
Estevan hoppet frem og fotograferte ham,
og så tok vi motorveien og endte på et femstjerners hotell.
Det var helt normalt.
Jeg er Pepper. Jeg rangerer høyest på Skid Row nå.
ORDFØRER I SKID ROW
Jeg er borgermesteren i Skid Row.
De hjemløse svarer til meg.
Fabrikken var død
da Joker Cartoon og alle kom hit.
De gav fabrikken liv.
Og så kom jeg inn i bildet.
- Hvor gammel blir du? - 41.
Jeg er 50.
Snart 51, om et par måneder.
Jeg er tidligere straffedømt, tidligere narkolanger, eks-narkoman.
Jeg banket ham.
Vi kranglet, så jeg slo ham.
Denne familien ga meg aldri opp.
De ga meg aldri opp da jeg var skitten, dopet og sånn.
Jeg gikk inn og ut av fengselet,
de tok imot meg med åpne armer da jeg kom ut.
Jeg har håndtert hjemløse hele mitt liv.
De vil ikke følge regler.
Jeg jobber når jeg vil jobbe,
sover når jeg vil sove,
sover der jeg vil sove.
De har problemer med autoriteter.
Og den som ikke liker det, kan suge pikken min.
Dette er fjerde gang i dag. Dette er trakassering.
Fjerde gang de har stoppet uten grunn.
- Ses i morgen, Pepper! - Greit.
Vi kunne ramlet av og mistet alt.
Peppers verden.
Hvem som helst av oss kunne gått gatelangs.
Narkotika tar deg dit.
Sånn er livet, det handler om forandring
og forandring er det det handler om.
Hvis dere fortsetter å si hvor jeg skal gå,
blir det ingen intervju. Pokker!
Er du flink, kameramann?
TIDLIGERE GJENGMEDLEM
Jeg er Big Lepke, West Side Rebels, Gangster Locos.
Jeg er tidligere gjengmedlem.
Vi på Skid Row. Vi holder det ekte.
I dag tripper v ikke. Ingen heroin i årene.
Har ingen rock i munnen.
Skid Row var hjemmet mitt.
Noen kaller det helvete, jeg kaller det hjemme.
Hvor jeg streifer.
Så her fant Lepke eskene når vi kastet dem,
og laget en liten seng her.
Jeg husker en gang vi skulle ha et møte her,
Lepke hadde satt heroin, og vi sa: "Flott,
jævla Lepke har svimt av, kundene kommer
vi skal ha et stort møte, og der var vår dopa venn
slått ut av for mye heroin.
Det var ikke overdose, så vi slapp å putte en isbit oppi ræva hans,
men han var slått ut, så vi måtte skvette vann på ham.
Så han ville våkne.
Hei!
Våkn opp, din jævel!
Hent ham senere.
Jeg er her...
Hei, hva faen...
Nei. Vi sa: "Du må gå. Vi skal ha møte."
Sug en pikk.
Ja, han sprutet vann i nesen min, og det var en kul vekker.
Jeg tenker alltid på sånt.
Vi blir kastet ut.
Sentrum har alltid vært Soul Assassins' hovedkvarter.
Det var som en hjemmebase. Minner meg om Grand Theft Auto.
Estevan var ovenpå, Cartoon tatoverte.
Det hadde øyne på seg. Det var beskyttet.
Det var som et skjold rundt det.
Men du fotograferer, lakkerer biler, alt det der.
Du tatoverer der.
Det er bare én fyr som får tatoveringene meg og barna mine:
den store Cartoon.
Tatoveringer var et stigma. Et dårlig et.
SKUESPILLER
Den første jenta jeg så med tatovering, da jeg kom ut av buret,
trodde jeg var en hore.
For ham, tatovere hiphop-karer, tror jeg ikke det var
en fremtredende posisjon i hiphop der gutta ble tatovert sånn.
Ingen i hiphop ville det.
Jeg mener, faen...
Cartoon gav Eminem en av hans første tatoveringer,
og Snoop en av hans første tatoveringer.
Se på dette. Det ligner kompisen min, Nate Dogg.
Det ligner min vakre kone.
Han fanget det.
Ikke engang jeg har en Cartoon-tatovering.
Jeg vil gjerne ha en, men jeg betaler ikke 50 laken.
Det gjør jeg ikke.
Han er den beste i verden, men han koster en arm og et bein.
Han tatoverer armen din og tar den.
Det er det verdt.
Det er den nye tatoveringen din.
Cartoon er tidenes største tatovør.
Dette burde være nok fordi...
Kompis...
Han er den største, den raskeste...
- Med den største bilen. - Med den største bilen.
Det begynner å bli dyrt.
Med den største bilen i verden.
Du kjenner klientellet hans,
som Travis og Eminem, Redman, Method Man,
Justin Timberlake, Beyonce fra Destiny's Child...
Ikke vis meg.
Det er kun etter avtale
og hvem som helst kan ikke komme inn og ta noe.
Jeg visste at hvis jeg skulle ta hodet,
hva jeg ville ha, og stilen,
jeg visste det ville bli Cartoon.
Det var en opplevelse.
Jeg hørte navnet hans i sanger.
The Game har et par rapper der han dropper Cartoons navn.
Jeg er fan av hiphop, så jeg så Cartoon dukke opp i musikkvideoer.
Jeg satt på venterommet, og husker at jeg så på bildene,
trolig tatt av Estevan...
Cartoon tatoverte alle de, 50 Cent, Eminem, Dr. Dre.
Hvis Xzibit ble tatovert, fotograferte Estevan ham
og du ville se bildet overalt.
Jeg visste ganske tidlig
at han hadde gjort X-ene på Xzibit, 50 cents rygg.
50 har den dritten på ryggen, den dritten er vill.
Flere kom ned, flere var villige til å komme ned.
På den tiden pleide folk å klage på å måtte kjøre i sentrum.
"Helt til sentrum."
De ville ikke dra øst for La Brea.
50 Cent, Cartoon er her i LA.
Cartoon tatoverer 50 Cent der inne, og sa han måtte ha et møte.
Han skulle signere med Jimmy Iovine på Interscope.
Så han måtte dra i en time eller to.
Så jeg og Cartoon dro i den splitter nye hvite Escaladen på 22"-felger.
Rundt seks politifolk fulgte oss ned den gaten,
de dro oss begge ut av bilen.
De kastet meg på bakken med håndjern på ryggen,
satte haglen i bakhodet mitt her
og han skalv. Det som skjedde var...
En motorsykkelpurk havnet på sykehus
på grunn av en ung herre med barbert hode som lignet meg,
i en bil som dette.
Vi har kunder her fra andre steder
og de sier: "Dere må gå, 50 Cent er her."
Jeg gjorde det ikke. Cartoon gjorde det ikke. La oss være.
Hvis du gjester et talkshow, har du noe å fortelle.
- "Jeg ble tatovert..." - "Tatovøren min ble arrestert."
Ja, de trakasserer.
Vi skal ingensteds.
En venn av meg er i vineyard men han ser dette.
og det blir det.
Man skjønner ikke noen nå,
"Vent, jeg vil endre den!"
Alt jeg trenger nå, er en Mister Cartoon-signatur.
Hva skjer? Dette er Nas som slapper av med Cartoon.
Hei, dette er Meth,
Jeg ble nettopp tatovert av den verdensberømte Cartoon.
- Cartoon. - Cartoon, baby. Hva!
Paul Wall
Cartoon er en OG.
Han er en av de beste.
Cartoon gjorde svart og grått populært igjen.
Jeg satt med Cartoon, og vi hadde ingen planer.
Jeg stolte på at han brukte frihånd.
Jeg hadde en avtale med Cartoon, og vi dro til Corona.
Vi hadde akkurat møttes, men det føltes
som vi var gamle venner og...
Vi hadde barna med oss. Hele familiene, 4. juli.
Første tatoveringen Cartoon gav meg var de foldede hendene her.
Det sto Barker, familienavnet mitt.
Det var som terapi eller noe.
Når du sitter med Toons, innser du ikke at du blir tatovert.
Den neste tatoveringen var at han begynte på ghettoblasteren.
Og Marilyn rett på adamseplet mitt.
Den er vanskelig.
Se på det!
Sønnen min ble født, og vi lagde inn det nye albumet
og jeg bestemte meg for at jeg ville tatovere kona og sønnens navn...
Travis ba meg gå til Cartoon.
Vi brukte bokstavelig talt en kasse
i stua, med alt bassutstyret mitt i den,
og jeg var nervøs for mine første tatoveringer
og da han skulle begynne, sa han:
"Kudos til deg..."
Som den flotte fyren du er,
valgte du å tatovere et av de mest smertefulle stedene.
Og han begynte på Jack, og omtrent halvveis gjennom
visste jeg ikke at kona ikke kom til å skje.
Dette er mine eneste tatoveringer. Jeg vet ikke,
å bli tatovert av Cartoon føles som om du er i en eksklusiv klubb.
Alle som har betydelige Cartoon-tatoveringer
er som brødre.
Nå er jeg bror med 50 Cent, Eminem, Beyonce og alle andre.
Cartoon spiller en rolle i å gjøre tatoveringsstilen sin mainstream
av en veldig enkel grunn.
Han tatoverer kjendiser.
Han tatoverer sportsutøvere.
Når de fotograferes, ser man tatoveringene,
de menneskene er overalt.
Jeg var heldig nok til å vinne min første verdensserie.
Jeg ville ha det med meg for resten av livet,
så jeg ville ha Toon.
Som tatovør jobbet heltene våre fra kjøkkenet eller
garasjen hjemme hos mor.
De hadde ikke vært på et kjendis-nivå på det tidspunktet.
Noen tatoverere var høyere enn andre vi så opp til,
men det var ikke som smykkene til en NBA-spiller.
- Kobe Byant! - Bryant angriper. Hele veien!
Tatoveringer er en stor greie i NBA, ikke bare i NBA,
men i sportskultur generelt.
Jeg sa alltid det, for jeg hadde karer på laget med tatoveringer,
men de brukte ikke Mister Cartoon.
Og det blir ganske tydelig,
for jeg kan ikke lese hva faen de har på armen.
Mye av det handler ikke om hvor god en tatovør du er,
men timingen din og hvem du omgir deg med.
Du kan være verdens kuleste jævel,
men hvis ingen ser det, fordi du er i en liten by et sted,
er det ikke Hollywood.
Vi er her, midt i dritten.
Jeg var i Kina, vi bodde på hotell.
Jeg gikk ned til vektrommet, en ung kvinne satt bak pulten.
De har retningslinjer. Hvis du er tatovert på armene,
må du bruke lange ermer.
Jeg mener, hva?
Hun sa: "Beklager, det går ikke. Kun lange ermer."
Og: "Men det er Mister Cartoon, ikke sant? Det er hans?"
Jeg svarte: "Hvordan vet du det?"
Jeg vet ikke, men hun visste at det var Mister Cartoons.
En ung kvinne i Beijing.
Det er så langt unna LA. Det er stort.
Venter på Paul Rosenberg...
...sjefen for stjernene. Eminem.
Paul, som den personen han er,
anerkjente Estevan og hans fotografiske ferdigheter
og Cartoon med sine kunstneriske talenter og innpakning.
Jeg fant måter å maksimere tilgangen til dem på,
alt fra å jobbe med Eminem...
Ser du Big Lepke?
...og design av Shady Records-logoen.
Da jeg lagde portrettet av Eminems datter,
visste jeg at det var stort, men ikke hvor stort.
Jeg så ikke hvilken enorm innvirkning
det ville ha senere.
Jeg gjorde det som var foran meg.
Videoopptak med Eminem.
Venter på å tatovere kompisen min.
De kom til Detroit og han sa: "Vi burde lage en sopp."
Han svarte: "Jeg kan lage en svær sopp."
Han gjorde alt. Begge armene mine.
Jeg vet ikke. Jeg har fjernet dem siden da. Jeg tuller.
Jeg vil ha noe sånt her,
men bare... Det må være riktig
siden det er for livet.
Jeg kan ta noe som...
...din datters portrett.
Og her ville jeg nok lagd noe rundt dette
- for å gjøre det litt større. - Ja.
Og kanskje et bånd til for å binde det til den andre siden.
Så sprøtt.
En av tingene var Hailie.
Jeg ville ha henne på armen min.
Favoritt-rapperne mine tar tatoveringer som skremmer deg.
Jeg lager noen kulehull her.
Jeg husker at jeg var på badet
og freaket ut over at jeg var den eneste der
som dokumenterte at Cartoon tatoverte
den største artisten i verden på den tiden.
Jeg husker: "Jeg tar bilder av den største i verden,
i vår levetid,
eneren...
...kjendis, kunstner, alt i verden."
Og jeg var der og dokumenterte det. Jeg husker
at jeg smilte i speilet, som om jeg var lykkelig.
Jeg har et spørsmål jeg vil stille.
Hvor mange er lei...
...av jævler som snakker dritt om meg?
Det var en kul følelse,
det fikk meg til å tenke på alle gangene det fantes
et bilde av Elvis Presley som klipper håret,
og bare er ham og barbereren.
Pokker, den fotografen hadde en sjuk tilgang.
Jeg vil ha en sånn også. Du må ha den på ryggen.
EMINEM-DOBBEL
Cartoon. Big Cartoon. Kall ham Big Cartoon nå.
Fyren er flink.
Han er ganske god.
Estevans øye for hvilken vinkel å fotografere fra,
hvordan få frem ens beste side.
Det er det mange fotografer ikke forstår.
Hvordan få noen til å se bra ut.
George Lopez!
Da jeg fikk stjerne på Walk of Fame,
kom Estevan bort og tok et fantastisk bilde av meg
omringet av fansen og tusenvis av mennesker,
og for å få det av meg i dress,
meg med flagget, meg omringet av
andre latinoer på Hollywood Boulevard var...
Det var flott.
Det er derfor han får mange jobber i hiphop.
Han kjenner hiphop.
Vokste opp i den dritten.
Så det er bedre at en fra innsiden
fotograferer utsiden, ikke sant?
På forsiden av Ego Trippin', dro Estevan og jeg
tilbake til min gamle videregående, Poly High School,
tok en gammel B210 som den jeg hadde på videregående,
hadde på meg fotballjakka,
og det føltes som om jeg var på videregående. Det var vanskelig.
Men bare han kunne fange det jeg ville.
Dette er en tid da Dogg ikke hadde penger.
Han forsto det.
Å fotografere Snoop Doggy Dogg. Snoop Doggy Dizzle-Fizzle.
Hvis Estevan lagde albumcoveret ditt, lagde Cartoon tegningene.
Noen prøver å gjøre alt selv.
Vi tok hver sin ende av bordet.
Han dekket fotograferingen, der jeg laget logoen. Jeg tegnet konseptet
Jeg har sett dette, hvor de tar 400 bilder for å få noe
og jeg har sett fyren gå ut.
"Stå mot den veggen." Klikk.
Så ser du det. Det kan være et albumcover eller forsiden av et blad.
Du føler at du blir regissert, som i regissørens hender.
Jeg elsker at en regissør vet akkurat hva han vil,
og sier:"Dette er det jeg vil ha." "Ok, kult.
Du skal regissere meg, Jeg skal spille rollen."
Jeg var rundt lowridere og gangstere
og jeg var rundt hiphop. Med begge følger jentene.
LA-kultur.
Jeg kjøpte Estevans bok. Jøss.
Jeg syntes alltid at pappas arbeid var inspirerende.
For jenter fanget han skjønnhet perfekt.
Mye av kunsten kommer også fra fengsel, der menn sitter i en celle
og fantaserer om jenta si.
Jeg har alltid sett på det som...
...oppløftende kvinner.
De er kanskje uten klær, eller toppløse.
Som kunstner, så jeg alltid skjønnheten i det,
men å vite hvem,
hvor,
når man skal fotografere, du ser det og sier: "Det er ekte."
Om jeg ikke fotograferte LA-kultur, var jeg på turné med band som Blink-182,
bare ikke som turnéleder.
Akkurat da vi dro på turnéen
til Irak og Europa, var det morsommere å ha med venner.
Det var så gøy å ha Estevan der.
Det er jævlig iskaldt i Paris.
Turnéen som Estevan ble med oss på i Europa var...
...en svært vanskelig tid i Blink sin historie. Vi kranglet...
...hele turen.
La meg være, for faen. Jeg er utslitt.
Hvordan var det?
- Det var sjukt. - Gøy?
Den siste konserten vi spilte før bandet slo opp for første gang,
vi fullførte siste tone og jeg tenkte:
"Dette er trolig den siste konserten. Det føles som slutten på noe."
Estevan kom på scenen og sa:
"Jeg vil fotografere dere tre."
Det er faktisk på greatest hits-albumet
som kom ut etter det.
Det går tilbake til Estevans etos om å sette seg selv i slike situasjoner,
der han kan dokumentere ting som skjer med andre mennesker.
USA og hennes allierte har seiret.
Estevan ble med oss da vi dro utenlands til Midtøsten
for å møte og spille for troppene.
Da vi kom til Irak var alle nervøse for å dra dit
fordi krigen hadde startet.
Jeg aner ikke hva jeg kan forvente. Å dra dit,
oppleve dette eventyret, veldig kult.
Det var skummelt.
Det var varmt, det var støvete,
det var fem eller seks dager
med å bli transportert til en helt annen verden.
Som i en film.
Vi var på en atomubåt, og krabbet i torpedorørene.
Så hele turen var et fyrverkeri. Det var skummelt som faen.
Det var definitivt annerledes.
- Travis. Hva er jobben din? - Spiller trommer.
- Trommisen. Hvordan går det? - Ikke trykk på torpedoknappene.
- Avfyr. - Har du skutt en?
- Jeg avfyrte én. - Kult.
Vi var på en marinebase på grensen til Irak.
Vi har Blink-182 her.
- Ikke vri på nøkkelen! - Nei da.
Det ble visst urolig.
Så vi tok et COD-fly
som skjøt oss av hangarskipet.
Det var sinnssykt, jeg er glad han var der og tok bildene.
Mange fotografer begynte med digital fotografering,
men Estevan holdt seg til film og utviklingsprosessen.
Fordi det er kornete og ligner film,
er det dokumentasjon av ett øyeblikk.
Plutselig regisserte Estevan mer.
Begynte å lage sjuke videoer.
Estevan lagde vår første D12-video.
Det skulle se ut som en skitten film og Estevan tok det perfekt.
Jeg vet at vi filmet utsiden av Dresden-huset,
men er sikker på at vi filmet på innsiden også.
Ja, det er badet.
Det var ikke så gøy å kle seg ut...
...som Simmons,
men da gjorde jeg det som måtte til.
Han regisserte noen Cypress-videoer.
REGISSERT AV ESTEVAN ORIOL
Vi hadde like idealer, vokste opp på samme del av planeten,
så han visste hva vi ville like og hva vi ville se i videoene våre.
Så, da vi dro til Mexico City, i DF,
og tusenvis av barn fulgte oss på gata den dagen.
Og midt i det hele var Estevan på plass hele tiden med kameraet.
Han forsto hva som var en god historie, og hva som var ekte.
Jeg liker det.
Jeg skal si fra, hold lyset på ham,
sånn at når jeg snur...
Så denne videoen var en idé av regissøren Estevan Oriol.
Han regisserte en video som virkelig sjokkerte.
Det var som: "Hva i all verden?"
Å få ham til å regissere en video for oss,
brakte et kult element som
jeg tror var forut for sin tid.
Det var virkelig utrolig.
Akkurat slik... Hans stil.
"Down" -videoen var morsom.
Det var første gang jeg traff Trigz.
Det var første gang vi tok Mark og Tom til hooden.
Jeg tror de var nervøse.
Han gav meg en rolle som politimann i Blink-182-videoen.
Det jeg elsket var ektheten.
Her var et eksempel på at kulturen trengte en annen stemme.
Her var jeg, en politimann på jakt etter en rømling,
helikoptere ble filmet i LA.
Det var folk i videoen som ser ut som ekte LA-ere.
Nei, det var gøy. Den videoen ble så kul,
og den hadde en annen energi enn noe annet vi gjorde...
...og Estevan drepte det visuelle.
Er du klar?
La oss sette opp.
Skal du sitte i stolen?
Kan jeg regissere?
- Ja, sir. - Ikke følg meg i scenen,
ellers blir du med.
Jeg lager en dokumentar, vi skal snakke om Sixth Street Bridge.
- Klar? - Ja.
Ok, så vi sitter her
ved det som tidligere var kjent som Sixth Street Bridge.
Ser du disse delene her?
Det var to buer, de var en del av broen. Det er dem nå.
Jeg har 20 år med bilder
av denne gaten og hvor denne broen var og den broen.
De skal gjøre det om, de skal ha en puddelpark her,
cappuccinobar, en juicebar. Hele området er i endring.
Dette var veien til elven,
og dette var lekeplassen vår.
Hadde mange bra fotoshoots her, mange fine stunder.
Fjern den fra gata.
Jeg filmet mange damer, gangstere og lowriders,
for det var det jeg var rundt.
Jeg vet ikke hva det er med California.
Ikke la palmetrærne og de hvite stakittgjerdene lure deg,
det er gitter foran vinduene,
og drapsraten er gjennom taket.
Jeg filmet en jente, det var et gjengmedlem,
hun viste LA-tegnet...
LA, baby.
...og jeg tok to bilder av LA-tegnet.
Han fanget det først.
Få av fotografene kjente til den slags
fingerlingo, om du vil.
Du vet, når du viser Vestkysten, eller LA-tegnet,
klikken du er fra.
Få ville bruke det bildet.
De sa det var for gjengrelatert.
På den tiden, hvis feil person så deg gjøre det,
kunne du bli banket opp, skutt eller knivstukket.
Å vise L og A,
var noe vi gjorde på den tiden.
Og det var den første representasjonen.
Nå er det en global greie, der barn i andre land
sender meg bilder av at de viser tegnet.
Det er ganske kult.
Bildet hans av LA-hendene!
- Det er Estevan. - Det har blitt kopiert...
- så ofte! - Stjålet så mange ganger.
Mange har prøvd stjele det.
Jeg ser LA-hendene, og vet at det er en kopi.
Starbucks svindler ham.
Herregud, H&M-greia, å stjele fra kunstnere, bildene deres...
De har det på T-skjorter.
LA-symbolet er beryktet.
Alle sammen, og moren deres gjorde det.
Ordføreren viser det.
Folk vil kopiere det, folk vil prøve, men vi vet alle hvor det kom fra.
Jeg råder alle til å grave i røttene til alt de gjør,
se hvor det kom fra og hylle personen før dem.
Det var ikonisk. Det er et ikonisk bilde.
En av tingene med Chicano- kunsten er vold,
fattigdom,
avhengighet,
alkoholisme.
Da jeg møtte Estevan, slet jeg gjennom mange tilbakefall.
Vi var på motellet, og jeg ringte Estevan: "Hei, jeg har det bra!"
Han ville filme litt,
"Hvorfor ikke gå gjennom? Fordi vi det går bra her. "
Jeg hadde all slags narkotika i systemet, jeg diskriminerer ikke,
og jeg var hekta, rett og slett.
Alle gjør det iblant,
noen er hekta på smultringer, andre på heroin.
Dette er noe nytt jeg kom over.
Dette er fem dollars bolsas.
Elsker det. Sånn er det.
Jeg elsker å bli høy på dette, og følelsen jeg får av det.
Hvis du ikke steker det riktig, ødelegger det magen.
Dette er bildet de tok
av heroinen som ikke gjorde meg høy lenger
med sprøyta, crackpipa,
og jeg vet ikke hvorfor jeg hadde neglesaksa der.
Gud vet.
Estevan kunne ta meg med inn i laben,
dra frem alle disse bildene og jeg sa: "Hva faen?
Tuller du?"
Jeg ligner en etiopisk forskningsape.
Jeg vet ikke engang hvorfor jeg lever.
Av en eller annen grunn, gav ikke Herren meg opp.
Noen ganger selger jeg ekte greier.
Og jeg var i dårlig forfatning her,
og det er ballonger med heroin i munnen min.
Det er juks. Alt dette er juks.
Dette er juks.
Dette blir uansett solgt.
Man kan ikke kjøpe narkotika på gata, det er ulovlig.
Man kan ikke selge, det er ulovlig. Ikke noe dop her.
Dette er svindel.
Dette er beviset, mine damer og herrer.
Vil du bli kjent med den ekte gatekulturen og det gatelivet,
åpne en bok av Estevan.
Det er hit det fører. Alt fører til dette bildet.
Dette er 2003, 9. juli eller 8., tror jeg.
Jeg ble skutt foran Econo Lodge Hotel.
Fra der du er, fra der kameraet er, skjøt de meg seks ganger.
Jeg tok fem kuler der, og de sa at jeg ikke hadde forsikring,
så fem dager etter det gikk jeg ut, fikk lungebetennelse,
døde nesten, dro tilbake og måtte bli i 30 dager til.
Ser du? Karma fins, jeg skulle gjøre Estevan en tjeneste
og flytte noen.
Skjønner du?
90-tallet var veldig voldelig.
Gjengvolden var på topp.
Man så folk som så fiender de ikke likte,
skyte dem på stedet.
Man hører kuler fly forbi.
De prøvde å stoppe her, men de kom for fort,
så de stoppet her.
Og de sa: "Hei, kompis!"
"Mann!" Og jeg kastet meg ned.
Hvorfor tror du de skjøt på deg?
Dette er et svart nabolag.
De har visst noe på gang med en latinamerikansk gjeng.
Skjønner du? Se på meg.
Kan du se hit?
Se på det.
Der, West Los.
Livets harde skole.
Noen ganger harde steiner.
Tøffe banker og stein.
Fra å stjele og lange, til å henge.
Ørnen min her, for jeg er meksikansk-amerikansk.
Jeg er amerikansk, meksikansk hærkomst.
De kaller meg Speedy, så en av vennene mine ga meg navnet.
Der inne er tatoveringsstudioet cellen din.
Det er et par tilfeller av suppe og kaffe, fra fengsel.
Det er det du betaler for en tatovering.
Nå er det bare en måte å se kul ut på,
men alle disse tatoveringene her, de ble fortjent,
jeg fikk de av en grunn.
Jeg fikk alle tatoveringene i fengsel, én nål.
Ble aldri tatovert i et studio.
Det er litt som den gamle sort og grå følelsen ved blekket.
Noen tatoveringer som noen har,
de tok dem fordi de kanskje hadde en livsstil der livet gikk tapt.
Ikke nødvendigvis at de tok det livet,
for det sier vi ikke på kamera.
Når jeg gir noen en sleeve, kan de ikke bli en del av samfunnet,
men litt etter litt vil de bli forretningseiere.
De neste 10-20 årene,
vil de som tar sleeves være forretningseiere.
Dritten endrer seg for dem.
Det er greit, det er en trend nå, fotballmødrene tar tatoveringer.
De gjør ting som vi ble sett ned på for.
Vi tok disse tatoveringene fordi vi var utstøtt,
fordi samfunnet avviste oss.
Nå tar de dem, fordi samfunnet nå aksepterer det?
Så nå vil jeg kanskje fjerne alle.
Vi er interessert i det mørkeste i livet.
Ghettofugl på himmelen.
Hjemløs dritt og narkomane,
observerer de kulturene, skjønner du?
Hva har skjedd med hånden din?
Har du leddgikt?
BEBOER PÅ SKID ROW
- Nei, eks-kjæresten min brakk den. - Greit.
Ok, hvis du går ut denne veien og går på siden...
- Ja. - ...gå rett ned,
er det en liten bakgate der.
- Vi sjekker. - Ha det. Takk.
Når du er i gatene i LA i de dårlige nabolagene,
bruser blodet ditt, adrenalinet er der.
Når du vet at det er et aktivt område og ting kan skje, det er som:
"Ok, kult." Du må være klar,
ha øyne i bakhodet,
for hvis du bare går rundt...
...som en idiot, kan du miste det.
De leter etter noen å kødde med,
så her, skjønner du?
Du må bære våpen.
Mange vi har kjent har dødd.
Vet ikke engang hvordan det ville vært om Cartoon døde.
Vi har måttet prøve testamenter før,
testamenter som gikk til hverandre.
Vi ville passe på hverandres familie.
La oss se hva vi har her i denne lille esken.
Dette er min venn Mono, han døde.
Han introduserte meg og kona mi for hverandre.
- Å, ja? - Og han introduserte Cartoon for kona si.
Dette ett av mine favorittbilder.
Han het Chato.
Hvil i fred. Han døde.
Trigz ble skutt.
Han ble drept fordi han havnet i en krangel.
Hvil i fred.
Her er en til som ble skutt. Han het Nene.
Jeg tror han ble skutt 33 ganger.
- Hva skjedde med ham? - Han døde.
Jeg tror de lever livet de ville,
de døde mens de gjorde det de elsket.
De er gangstere og døde mens de gjorde gangsterting.
Tror du de heller ville være gangstere, enn å...
Ja, de elsket det, ellers hadde de ikke vært gangstere.
VÅR ELSKEDE ERIC WRIGHT VI ELSKET HAM, MEN GUD ELSKET HAM MER
Den volden, den fattigheten, galskapen…
...skapte en vakker kunstform med musikk, tatoveringer og veggmalerier,
nålestriper og bladgull.
De som sitter innestengt og aldri vil slippe ut,
bidro til med å forme en kunstform som bare steg opp av sprekkene i betongen.
Nå har du en ny bølge av chicano-artister
som kan fokusere på chicano-stolthet.
Å være chicano betyr å identifisere seg med røttene sine.
- Det viktigste er familie. - Det handler om familie.
Du hører ikke om hjertet til en chicano,
men du kan se det i en lowrider.
Måten vi bygger bilene våre på,
de er gamle kastede mynter, som vi plukker opp og pusser.
Det er nesten som å se et chicano-hjerte
blandet med maling, dekke en bil med kjærlighet.
Og de som kastet dem skulle ønske de fikk dem tilbake
når de ser dem fikset, rengjort og polert.
Du eier ikke en lowrider, du er en lowrider.
Å fremme en stor kultur i Amerika.
Det finnes folk som er utrolig rike
som faktisk kjenner kulturen,
og som beundrer den.
Kulturen vokste til steder som Japan, Europa, Sør-Amerika.
De introduserte resten av verden...
...for Øst LA-estetikken.
Vi pleide å dra til Japan, og man ville se noen av de japanske barna
kle seg som cholos.
Til minste detalj.
En kunne tro at de kunne ta på seg briller og ha hele greia,
og se helt chicano ut til de begynte å snakke.
Asiatisk kultur har blitt besatt av Øst LA og lowriding.
En stor lowrider-greie har gått verden rundt.
På grunn av det Cartoon og Estevan gjorde med chicano-kulturen,
så gjennomgripende og populær i japansk subkultur,
gjorde det den ekstra kul her i USA.
Og jeg tror mye av det
kommer av hvor banebrytende disse to herrene har vært
for kulturen.
Vi hører på oldie. Vi hører på Motown-aktig klassisk soul.
På grunn av været på vestkysten bruker vi T-skjorter hele året.
Vi fant opp de hvite T. Khakis og Dickies.
Hele stilen.
Vestkysten vokste opp med Cortez-sko.
Dette er Vestkystens varemerke.
På 80-tallet var det som en gjengsko,
om du sånne sko ville folk spørre: "Hvor er du fra?"
Jeg har lurt på hvorfor det var relevant og hvorfor det måtte gjøres,
min egen Nike-periode.
Og når jeg så fikk dem inn, var det på tide å tegne.
Jeg må gjøre en Cortez, hylle NWA-epoken.
Da det skjedde,
sa jeg: "Dette er helt utrolig."
Jeg skal designe skoen jeg vokste opp med.
Det er som om McDonald's ringer deg og sier:
"Vi skal lage din egen signatur-Big Mac. Gjør deg klar. "
Skal Nike lage en Mister Cartoon-sko?
Gir de deg en sko?
Og lar deg designe den?
Dette er sprøtt.
Ikke mange artister der ute har egne Nike-sko.
Jeg går inn i et forretningsmøte med selvtillit.
Jeg sier:
"Sjefen er her."
Og du overbeviser klienten om
at du vet hva som foregår.
Dette er ambisiøst.
Jeg kan bruke samme filosofi på det jeg gjør.
"Kompisen min gjorde det, jeg kan gjøre det." Jøss.
Mister Cartoon går til et helt annet nivå.
Jeg lagde LA-utgaven,
og det var å sette på LA og la Nike-logoen gå gjennom.
Den neste jeg lagde var Aztec.
Dette var sprøtt, for her lagde jeg en Aztec på en Cortez.
Man hadde spanjolene som kom til Ny-Spania,
som var Mexico,
for å bringe sykdom, stor krig mellom spanjolene og aztekerne
for å skape det meksikanske folk.
Jeg hadde det på en sko,
som er litt tungt, for et skodesign.
På Aztec-krigeren lagde jeg en børstebart,
som representerer brødrene nå.
Da den endelig gikk gjennom, ble jeg forbløffet.
Jeg blir overrasket hver gang en slik enorm avtale går gjennom,
så for å balansere det, var det viktig at jeg oppsøkte
og snakket med ungdommer, og sa: "Jeg gikk på LA Unified School,
og jeg designet min egen sko. Hvordan ville skoen din sett ut?"
Jeg spurte disse ungene, og de ble sjenerte.
Det er vakkert å se at Cartoon kan sette et eksempel for disse barna.
Gi barna håp i kunst!
Målet mitt var å motivere dem og å få dem til å tenke:
"Hvis denne tullingen kan, så kan jeg også designe min egen sko."
MACHETE FILMPREMIERE
Hva?
Faens premiere på Machete.
Ja, den var herlig, med lowriderne.
For å se disse store Hollywood-arrangementene, tenkte jeg:
"Vi kan sette sammen et team."
Vi hadde midlene og vi hadde noe kraft
til å gjøre noen av disse arrangementene, og det ble så kult.
Og det var vakkert.
Mannen i gata er glad for at noen representerer.
Dette er et historisk øyeblikk.
Vi tar kulturen vår og prøver å løfte den opp.
Det var vanskelig å være i sentrum den dagen og ikke føle nærværet vårt.
Vi er her!
Pokker, vi bringer chicano-kunst til steder den aldri har vært før.
Kudos til SA Studios, Grand Theft Auto ser bra ut.
GTA er det ikoniske spillet det endte opp med å bli takket være Stev og Toon.
De spiller som Cesar Vialpando.
Vi lagde alle tatoveringene, grafitti, veggmalerier, spritbutikken,
Virgen de Guadalupe vil være på siden.
Estevan tar ham med rundt, gjør syke ting og gjenskaper det.
Du har vært på et spor
fra bunnen, og jeg antar fengsel.
Du kom deg ut av det, overlevde det, og er på et oppadgående spor
av å perfeksjonere denne kunstformen.
Det var en flott tid. Platebutikker gikk rundt,
blader solgte
og reklamene fikk alt fra 100 000 til millioner
- og så kom den digitale alderen... - Det er slutt.
Internett har tillatt global kommunikasjon,
men mange...
Tjue millioner mennesker får musikk på denne måten.
De tror den verste synderen er en nettside kalt Napster.
På det tidspunktet var SA Studios
en slags barberer,
folk kom innom etter jobb og pratet tull.
Det var sånn SA Studios føltes for meg. En gjeng store unger som hadde det gøy.
"Hva skjer, kompis? Hva gjør du?
Hva har du drevet med?"
Det var som å stikke innom et legekontor.
"Hva skjer, tulling?"
"Å, leter du etter noe?"
Jobber med isbilen.
Jeg blir til 5:00, 6:00 om morgenen,
jeg legger meg nok oppe.
Litt overveldende for meg.
Jeg trenger ikke mange rundt meg for å gjøre det jeg gjør.
De endrer seg.
Livet forandrer seg.
- Etter en sjelden uke med gevinster, - ...verste dagen siden 9/11...
Aksjemarkedet falt.
- 533 000... - 2,6 millioner mennesker.
I 2008 var det depresjonen.
Landet falt bare fra hverandre.
...spinner økonomien i en ond sirkel.
Folk mister jobben,
for så å havne bakpå med boliglånet...
Magasiner stenger, plateselskaper legger ned...
Obama står overfor et økende press for en ny stimulansepakke.
Alle budsjettene forsvant.
11,3 billioner dollar.
For å stabilisere boligmarkedet
og hjelpe ansvarlige huseiere å bli i sine hjem.
Det kuttet minst 75 % av arbeidet mitt.
SA Studios var en viss tid.
Alt utvikler seg, og alt er et øyeblikk i tid.
Hele sentrum av LA ble etter min mening overgentrifisert.
Det ble ukult.
Det ble veldig bedriftsrettet.
Hvis alt forblir likt, hvor spesielt er det?
Det handler om øyeblikk. Fem år, ti år, hvor lenge det øyeblikket var.
Vibben, noe skjedde.
Du har en fyr som er i tatoveringsbransjen,
som har gått fra denne utkanten...
...til nå, jeg kjenner ingen uten tatovering.
Og på denne siden har du fotografering som var som dette,
og nå er det ingenting. Begge tingene er symbiotiske og mater hverandre,
men én av dem bringer inn masse penger,
og med den andre forsvinner pengene.
Spenningen som må oppstå mellom brødre...
Til slutt var den borte.
Siste gangen jeg er her.
Vi var her i 13 år.
Vi pleide å kalle vår lille greie her Skid Row's Finest,
for vi var omringet av folka fra Skid Row, og det var alt.
Det er slutt. SA Studios, vi forlater sentrum.
Borte.
Det var trolig en av de mest utfordrende stundene i livet mitt
og...
...jeg klarte det, er en fighter.
Det var det.
Kutt!
For meg er LA blodet som går gjennom blodårene mine.
Jeg elsker alt ved det.
Jeg mener, se. Hvor jævla kult er det?
Det er hit jeg kommer for å få filmen ferdig.
Jeg fikk noen gode.
Så etter 13 år har vi flyttet,
og jeg skal vise dere det nye SA Studios.
Min del av det. Cartoon har en annen del.
Her er vi.
SA Studios.
Jeg får knapt plass her.
Her er nye SA Studios.
Det er regninger som må betales.
Bare så alle vet
hvordan det er å være en verdensberømt fotograf.
I dag er jeg på et bra sted.
Jeg er optimist.
Jeg tenker alltid: "Hva er løsningen?
Hva har jeg å være takknemlig for?
Hvordan kan jeg fikse dette?"
Jeg har ikke tatt én pause siden SA Studios.
Jeg har et privat studio her.
Jeg eier eiendommen. Kan ikke sparke meg ut.
Og alt stemmer med mine behov. Jeg kan airbrushe biler her.
Jeg har vært her i fem år nå...
...og jeg elsker det.
Følg med. Hør etter.
Der er vår vakre Sixth Street Bridge.
Så sprøtt å se alt dette.
Det forandrer seg så fort.
Dette er et veggmaleri av vennen min, RISKY.
Alle kjenner RISK.
Jeg tror dette var en parkeringsplass.
Noen små bygninger, og nå er det som...
...den største,
faen meg mest...
...leilighetene, eller hva du enn kan få der.
Jeg føler meg ikke som et offer, men at jeg er på topp.
Jeg er på topp på sosiale medier. Jeg kan bruke Photoshop.
Jeg kan bruke en datamaskin.
Jeg lærte meg selv det.
De som ikke gjorde det, føler seg nok overveldet.
Så prøvde jeg å holde tritt
forsøkte å legge ut, forsøkte alt det.
Jeg forsøkte å legge ut jenter, store kjendiser, gangstergreier.
Jeg prøvde alt
til visse tider på visse dager
og forsto ikke hvordan denne fyren hadde en million følgere
når jeg hadde 115 000 eller noe?
Hver gang jeg trodde jeg gjorde noe stort, noe bra,
"Jeg skal vise Instagram nå, drit og dra,"
du vet, "Alle haterne komme frem nå,"
jeg la ut noe og...
...jeg tenkte: "Jeg får flere likes på mobilbilder av hunden min."
Alle algoritmene, analysene, og alt det,
"Denne dritten er så tidskrevende og overveldende."
Det er slitsomt å prøve å holde tritt.
Noen ganger sier jeg: "Drit i det! Hvem er jeg som gjør dette?"
Jeg drar og gjør arbeid jeg må gjøre...
For at pengene skal komme...
...For å holde tritt med regningene som kommer.
Folk på den andre siden av verden ser på dritten vår,
man skjønner ikke alltid det fordi den er foran oss.
Vi er fra Berlin og kjører lowridere.
TURIST
Vi bruker klærne og hører på musikken.
Latino-liv.
Jeg tror denne kunstformen omfavner alle.
Folk er påvirket, og vi vet ikke om det.
Inni ser jeg alltid ut som en cholo.
Jeg er transmann, og er tatovert. Jeg elsker tatoveringer.
- De er gode. - Enig.
Det går bra, bror!
Jeg har blitt arrestert mer enn 20 ganger for graffiti.
Jeg har blitt jaget og blitt angrepet av hunder
og rev opp beinet av å hoppe over gjerder,
men jeg elsker det.
Å se på Estevans bilder og Cartoons tatoveringer
gav meg en forståelse av mange ting her ute.
- Fyren kommer ut! - Det var perfekt timing.
Mellom Estevan og Cartoon,
har de virkelig brakt kulturen i sentrum av Los Angeles
til et sted med respekt og høy kunst.
Til denne utstillingen ville vi være tro mot kunstens ånd.
Vandalisme, ambisjon, opprør, å være ute i gatene.
Behold the Streets-showet som er ute nå, har du Banksy, Basquiat,
Murakami, Shepard Fairey
og også Cartoons kirke
og Estevans ikoniske LA-håndtegn.
Folk ser på graffiti som bare vandalisme,
og jeg sier ikke at det ikke er vandalisme,
det er vandalisme.
Dette er vandalkunst. Å skjære navnet ditt i et toalett.
Det er sånn folk ser på det.
Vi skal ikke engang være der inne
eller ha bilene våre der, fotografering…
De kommer fra bunn.
De har ingen grader. De lærte dette på gata.
Er de ansvarlige for å bringe stilen
og kulturen til forgrunnen av bevegelsen? Definitivt.
Hiphop-kulturen skylder Toons og Estevan så mye.
De som var så fremtredende i kulturen, hjalp til med å forme bølgen
som til og med generasjonen etter oss...
Hvor ligger Cartoon og Estevan i kunstens store bilde?
Ganske høyt.
De er der ute, de er tilnærmelige.
De tar bilder for blader, er venner med folk på Skid Row.
Du gjorde mye for meg.
De er venner med graffitikunstnere.
Jeg skal vise deg hva jeg synes om H&M.
De er venner med musikere, kjendiser.
De gjør det fremdeles, bedre enn noensinne,
det er stolthet. Det er kunst. Det er chicano.
Med all rasismen og fremmedfrykten som foregår akkurat nå i USA,
at chicanokunsten skal presses så hardt som mulig,
enten det er et direkte politisk budskap eller en stil, er en flott ting.
Disse ICE-agentene, raidene og rasismen,
det vil bare snakke til våre kulturer.
Kulturen må snakke litt høyere enn hatet.
Jeg skal fortsette fremover,
fortsette å skape, og være tro mot denne kulturen.
Takk for at dere kom!
Tekst: Shamini Thevarajah